Nej, det var hendes selv, fru Tandpine!


og så græd hønen Jeg har også rejst!


De bliver inviteret til elverhøj, og det i nat!


Hos os var det endnu efterårsdage, det tænkte de på deroppe.


Der lå en stor sølvskilling med indskrift.


De talte også om ædelstenen!


De strør brødkrummer ud, også for deres fornøjelse, og vi har da føden!


Fuglen synger for onde og for gode!


sagde tidsler og nælder.


Det blev holdt med stort gilde i tre dage.


Men brødrene red ganske stille forud.


Rotterne æder dem levende op!


Tårne og tage lå dybt nede, menneskene var så bittesmå at se.


det fryser meget strengere end før!


Drengen kiggede på huset.


De skinner så hvide på ham her i sengen.


sagde han i spøg efter herremanden og trak hende op på det tørre.


Jeg fik til afsked ligesom et gloende sylestik op i kæbebenet.


Er her ingen naboer eller nogen, jeg kan kalde på!


og spurvene kom derop.


og så dukkede sælhunden.


Og dukkerne forstod visen, lille Amalie forstod den, studenten forstod den.


det var papegøjen fra fugleskydningen i Præstø.


og folk så derhen, og blev ganske højtidelige.


Og hvad kan den næste datter? spurgte troldgubben.


Det er ligesom glasklokker!


Og Kay har dog fået prinsessen!


sagde fingrene og så klemte de hende om livet.


Hvor jeg lider af længsel!


Manden havde aldrig været i Hvide Sande


men det er det samme!


og på gamle tider!


Men det er superb!


De havde aldrig været i Holbæk


Inde i bondehuset boede to unge folk.


Det var tid til at rejse til Silkeborg